Johan og Marianne har været lykkeligt gift i ti år.
Han er docent ved psykoteknisk institut, -
- hun er advokat med speciale i familieret.
De har et rart liv sammen med deres to døtre.
En dag har de deres venner Peter og Katarina til middag.
Efter maden kommer gæsterne op at skændes.
De er bundet til hinanden på både et følelsesmæssigt og materielt plan, -
- og de ødelægger sig selv i forsøget på at gå fra hinanden.
Johan og Marianne forsøger loyalt at mægle mellem parterne.
Nogle uger senere opdager Marianne, at hun er gravid.
Johan modtager budskabet uden den store entusiasme.
Efter megen diskussion beslutter de, at Marianne skal få en abort.
De forsøger at bagatellisere sagen, -
- men Marianne får alvorlige og uventede samvittighedskvaler.
KUNSTEN AT FEJE TING IND UNDER GULVTÆPPET
Godmorgen.
- Har du sovet godt? - Som en sten. Hvad med dig?
Udmærket.
Men jeg vågnede kl. fem og kunne ikke falde i søvn igen.
- Jeg lå og blev irriteret. - Skal jeg have dårlig samvittighed?
Nej, for en gangs skyld er du uskyldig, elskede.
Jeg blev irriteret på den skide søndagsmiddag hos vores forældre.
Vi spiser jo altid middag hos dem om søndagen.
- Det er latterligt. - Vi gør det jo for deres skyld.
- Jeg har tænkt mig at melde afbud. - Hvad tror du, din mor siger til det?
Hun kan sige, hvad hun vil. Søndag vil jeg være sammen med dig og børnene.
- Kan du gennemføre det? - Ja, det kan jeg.
- Jeg bliver mere og mere vred. - Skal du have menstruation?
Du tror altid, det er menstruation.
Selvom den skal komme på mandag, kan jeg godt blive vred alligevel.
- Hvad er der med dig? - Har du tænkt på det?
Hvert eneste øjeblik i vores liv er fastlagt på forhånd.
Vi har jo ferien.
Ferien er mere fastlagt end noget andet.
- Skal du ikke vække pigerne? - Nej, de får lov at sove længe.
Karin har fri, og Eva har ondt i halsen, så hun bliver hjemme.
Så hun kan komme med på søndag, så det ikke behøver blive kommenteret.
- Ville du ikke melde afbud? - Det havde jeg tænkt, du skulle gøre.
Nej tak. Jeg skal ikke bortforklare over for din mor.
Skal du ikke ringe til din mor? Hun er altid tidligt oppe.
- Aftalte vi ikke, at du skulle ringe? - Nej, ring nu.
Jeg er din moralske opbakning.
Så ringer jeg.
- Det er lige, så mit hjerte hamrer. - Revolutionens første spadestik.
Ingen hjemme? Hvor skønt.
Hallo? Frøken Alm?
Er min mor hjemme? Må jeg tale med hende?
Hvordan går det med Deres knæ?
Nå, ikke bedre. Går det værre? Det var da kedeligt.
Hvad siger lægen? Nå, han har ingen forståelse?
Hej, mor. Hvordan går det? Det var da godt.
Er far allerede gået? Ja, han skulle på landet.
Tør du godt sende ham af sted alene?
Nå, tager Erik med? Det var godt.
Der er en kedelig ting, jeg må tale med dig om.
Ja, netop. Hvordan kunne du gætte det?
Hvad vi skal? Jeg vil bare gerne have en hel søndag med Johan og børnene.
Nej, vi skal ikke ud at rejse. Vi kommer bare ikke til middag.
Jeg nægter at tro på, at far har glædet sig.
Men det skal jo være en fornøjelse, ikke en forpligtelse.
Ja, det forstår jeg godt.
Det havde du faktisk ikke sagt noget om.
Jeg er ikke voldsomt begejstret.
Nej, glem bare det hele, mor. Nej, vi kommer som aftalt.
Ja, det er helt fint. Det passer os udmærket.
Ja, vi glæder os.
Hej, søde mor.
Revolutionen blev kvalt i sin vorden.
Faster Elsa kommer til byen.
Hun glæder sig sådan til at se os. Hun har en gave med til dig.
Og fru Danielsson kommer og laver mad, og din far har glædet sig åh så meget.
Jeg synes, du var modig. Vi melder afbud en anden gang.
Det skal du ikke være ked af.
- Kommer du hjem og spiser? - Nej, vi mødes uden for teatret.
Bryder du dig ikke længere om at komme hjem?
Sikke kompliceret alting er i dag.
Kan vi ikke bare ligge i sengen en hel uge og holde om hinanden?
- Så kunne vi begge to græde. - Sådan et liv har vi ikke valgt.
Hvis bare det var vores valg og ikke vores mødres.
Du tror, vores mødre forfølger os.
- Ville du gerne leve sådan her? - Ja.
Tænk, hvis du og jeg begyndte at være hinanden utro.
- Hvad ville du så gøre? - Slå dig ihjel, selvfølgelig.
- Af og til ville jeg ønske ... - Hvad?
Ikke noget.
- Jeg tager med dig. - Vil du ikke tage din egen bil?
- Så følges vi hjem fra teatret. - Hvad så med pigerne?
Frøken Andersson kommer i dag. Jeg beder hende om at lave mad.
- Jeg vækker lige pigerne. - Jamen jeg har travlt.
Det er så hyggeligt at køre sammen. Det burde vi gøre noget oftere.
- Blev du sur, fordi jeg ville med? - Jeg hader improvisationer.
Jeg har det stik modsat. Jeg har lyst til at tage dagen, som den kommer.
Spise, når jeg er sulten. Sove, når jeg er søvnig.
Elske, når jeg føler mig kærlig. Måske endda arbejde en lille smule.
Af og til får jeg en ubændig lyst til bare at flyde og måske synke.
- Hvem har ikke lyst til det? - Det har du ikke.
Hvad fanden ved du om det?
Jeg kender dig ret godt efterhånden.
Du er alt for konform til at få den slags ideer. Du elsker orden.
- Det gør du også. - Det ved jeg nu ikke.
- Du er så pissepedantisk. - Synes du det?
- Du hader åndelig og kropslig uorden. - Javel ja.
- Sådan er det. - Jeg er nu ikke så sikker.
- På hvad? - På at jeg ved, hvem jeg egentlig er.
Du skal være sød at betale dine parkeringsbøder, Marianne.
- Der ligger en hel bunke i bilen. - Javel, hr. docent.
Vi ses i teatret.
Hallo? Ja, det er mig.
Hej, mor. Jeg kunne slet ikke høre, det var dig.
Jeg har det fint. Hvad med dig?
Er du bekymret?
Har Mariannes mor ringet? Er hun nu også bekymret?
I guder ...
Nej, det går fint mellem Marianne og mig.
Vi er raske og glade og positive og hæmningsløst lykkelige.
Der er ikke sket noget, mor. Du skal ikke være urolig.
Din intuition? Den har ført dig på vildspor denne gang.
Marianne og jeg har det fint sammen.
Sig til Mariannes mor, at hun skal tage sig noget mere fornuftigt til -
- end at male fanden på væggen i telefonen.
Jeg har altså travlt, mor.
Ja, vi ses. Vi kigger forbi på fredag, ja.
Hils far.
For helvede.
- Hej. Forstyrrer jeg? - Ja.
Jeg må se, hvad det er, du roder med. Der går de underligste rygter om dig.
Hvad laver du? Det ser godt nok mystisk ud.
- Skulle du ikke have været i Lund? - Jo, faktisk.
Men studenterne demonstrerer for et eller andet.
- Forelæsningerne er aflyst. - Det var da rart.
- Hvad skal det her blive til? - Nu skal du se.
- Hvad skal jeg gøre? - Tag den her blyant.
Når jeg slukker lyset, vil du se en stærkt lysende prik på væggen.
Den skal du prøve at ramme med blyantspidsen.
Og hvis du ikke rammer den, skal du tegne dig hen til den.
Kameraet her registrerer dine bestræbelser.
- Men det er jo mørkt. - Infrarødt lys.
Jeg kigger med på en monitor udenfor.
Så slukker jeg.
Værsgo.
Gå bare i gang.
- Driller du mig? - Nej. Fortsæt bare.
Men så vær sød at holde ... Den flytter sig jo.
Nej da. Den rører sig slet ikke.
Nej, jeg gider ikke mere. Vær sød at tænde lyset.
Hvor blev du vred.
- Det var ubehageligt. - Ja, netop.
Man bliver nervøs til sidst.
Nu skal du se. Her blev du rigtigt irriteret.
- Og hvad kan vi så lære af det? - Vi får se. Det er kun begyndelsen.
- Jeg har lyst til en cigaret. - Så slå dig ned.
Nej. Jeg holdt op med at ryge for seks dage siden.
Det er hæsligt.
Har du abstinenser?
Stefan er ude at rejse, mine venner undgår mig.
Jeg begynder igen. Jeg ville bare være standhaftig lidt endnu.
Tag en cigaret. Broméus glemte dem her i går.
Sådan ja.
Åh, hvor er det dejligt.
- Nu har jeg det godt. - Og senere får du dårlig samvittighed.
Man skal værne om livets glæder, især de billige.
Hvad så?
Nå ja. Jo.
Jeg brugte hele eftermiddagen i går på at læse din digtsamling. To gange.
Jeg forstod ingenting.
- Var det så underligt? - Tværtimod.
- Var det ikke underligt? - Jeg er muligvis forkert på den.
- Har Marianne læst dine digte? - Nej, du er den eneste.
- Poesi interesserer hende ikke. - Hun burde vise dig interesse.
Det gør hun også, men ikke på den måde.
Det er vel ikke så mærkeligt.
Du og jeg er gamle venner. Vi har ikke haft et intimt forhold.
Du kan give mig objektiv kritik, inden jeg går til et forlag med digtene.
Det synes jeg ikke, du skal gøre.
Er de så dårlige?
Nej, det er ikke, fordi de er dårlige.
- Gid de var, havde jeg nær sagt. - Mener du, at de er ligegyldige?
Du mener, at de er fesne og meningsløse.
Du mener, at det er privat klynkeri og sjælelig onani.
Vi var flere, der troede, at du ville blive til noget bemærkelsesværdigt.
Vi syntes, du var genial. Du gjorde hurtigere fremskridt end os andre.
Vi beundrede dig og var misundelige.
Hvad har det med digtene at gøre?
Ingenting. Jeg kom bare til at tænke på det.
Du har vel læst digtene, mens du havde abstinenser.
Det er muligt.
Jeg vil vise digtene til andre, inden jeg kasserer dem.
Selvfølgelig skal du det.
Forlagene skal have lov til at dokumentere, hvor ringe de er.
- Du blev jo såret. - Ja, for helvede.
Det er jeg ked af.
Der er i hvert fald én, der kan lide mine digte.
- Hvem er det? - Nu blev du nysgerrig.
Lille Johan ...
Du skal ikke tage dig af, hvad jeg har sagt. Det er bare abstinenser.
Vi ses, min ven.
Jeg lægger manuskriptet i porten. Hils Marianne.
Og husk nu, at jeg holder af dig, i al slags vejr.
Hej.
Så ses vi der lidt over halv et.
Undskyld ventetiden, fru Jacobi.
Første gang definerer vi problemet, og senere prøver vi at løse det.
Jeg vil skilles.
- Hvor længe har De været gift? - I mere end 20 år.
- Har De arbejdet uden for hjemmet? - Nej, jeg har været husmor.
Hvorfor vil De skilles?
Der er ingen kærlighed i vores ægteskab.
- Er det Deres grund? - Ja.
Men De har jo været gift så længe. Har det altid været sådan?
Ja, det har det.
Og nu da børnene er flyttet hjemmefra, vil De også gerne videre?
Ja.
Min mand er et godt menneske. Han er rar og ordentlig.
Jeg har ikke noget at udsætte på ham.
Han har været en udmærket far. Vi har aldrig skændtes.
Vi har en fin lejlighed -
- og et dejligt sommerhus, som vi arvede efter hans mor.
Vi er begge musikinteresserede og medlemmer af en kammermusikforening.
- Det lyder jo fint alt sammen. - Ja, det gør det.
Men der er ingen kærlighed i vores ægteskab. Det har der aldrig været.
Tillad mig at spørge: Har De mødt en anden mand?
- Nej, det har jeg ikke. - Og Deres mand?
Han har, så vidt jeg ved, aldrig været mig utro.
Bliver det ikke ensomt?
Jo, det gør det nok.
Men hellere det end fortsætte i et ægteskab uden kærlighed.
Har De fortalt Deres mand, at De vil skilles?
Ja, naturligvis. For 15 år siden sagde jeg, at jeg ville forlade ham, -
- da der ikke var nogen kærlighed i vores ægteskab.
Han var meget forstående, men bad mig vente, til børnene var blevet voksne.
De er voksne nu og flyttet hjemmefra, så nu kan jeg få min skilsmisse.
Hvad siger han?
Han har spurgt mig tusind gange, hvad der er galt med vores ægteskab.
Og jeg har fortalt ham, det er umuligt at leve i et forhold uden kærlighed.
Han har spurgt mig, hvori denne kærlighed skal bestå.
Men jeg ved det ikke, for hvordan kan man beskrive noget, som ikke findes?
Hvad er Deres forhold til børnene rent følelsesmæssigt?
Jeg har aldrig elsket mine børn. Det ved jeg nu.
Det troede jeg, jeg gjorde. Det gør man vel.
Men nu ved jeg, at jeg aldrig har elsket dem.
Men jeg har været en god mor alligevel. Jeg har gjort mit bedste, -
- selvom jeg aldrig har følt noget for dem.
Jeg tror, jeg ved, hvad De tænker netop nu.
De tænker, at hende fru Jacobi er en humorforladt og forkælet kvinde.
Hun har alt, hvad man kan ønske sig.
Men hun insisterer på at fable om noget så diffust som kærlighed.
Der findes jo andet. Venskab, kammeratskab, trivsel, tryghed.
Ja, det tænkte jeg måske nok.
Nu skal jeg fortælle Dem noget.
Jeg har en forestilling om mig selv, -
- og den stemmer ikke overens med virkeligheden.
Tillad mig at stille et personligt spørgsmål.
Er det ikke sådan, at kærlighed ...
- Hvad ville De spørge om? - Det ved jeg ikke. Undskyld.
Jeg bilder mig ind, at jeg er i stand til at vise kærlighed ...
... men den egenskab er låst væk inde i mig.
Det liv, jeg har levet, har kun gjort mine muligheder mindre og mindre.
Jeg må gøre noget ved det. Første skridt bliver skilsmisse.
Jeg tror, at min mand og jeg hæmmer hinandens liv.
Det lyder skræmmende.
Ja, det er skræmmende.
Der sker noget meget ejendommeligt.
Mine sanser, mit syn, min hørelse, min følesans svigter mig.
Jeg ved, at bordet her er et bord. Jeg kan se det og røre ved det.
Men min oplevelse af det er tør og snæver.
Forstår De, hvad jeg mener?
Ja, det tror jeg.
Sådan er det med alle ting.
Musik, dufte, menneskers ansigter, stemmer.
Alting bliver mere fattigt, mere gråt. Det mister sin værdighed.
Jeg har indhentet en masse rejsekataloger.
Det kunne jo være dejligt at komme ud at rejse i ferien.
- Skal vi slet ikke i sommerhuset? - Der kan vi jo være forår og efterår.
- Hvor skal vi så tage hen? - Det ved jeg ikke.
Vi har aldrig været i Firenze. Eller hvad med Sortehavet?
Der er også billige rejser til Afrika.
Eller tænk, hvis du og jeg tog til Japan.
Hvor kommer den rejselyst fra?
Synes du ikke, det kunne være dejligt at komme lidt væk?
Det ved jeg ikke.
Ja, så er der jo ikke noget at rafle om.
Blev du ked af det?
Når du er i dårligt humør, kommer du med en meget mærkelig anklage.
Så siger du, at jeg er ligeglad med vores ægteskab.
- Nu viser jeg det lidt interesse. - Det var betænksomt af dig.
- Hvorfor er du så ironisk? - Det var ikke ironisk ment.
Jeg har bare ikke lyst til at fare rundt om sommeren, -
- når man kan sidde i en båd og fiske.
Så bliver det, som det plejer.
Marianne ...
Kan det være rigtigt, at livet pludselig kører skævt, -
- uden at vi bemærker det?
Taler du om os?
Er det, fordi man træffer de forkerte valg?
Eller er det et spor, man følger uden at ville det?
Pludselig ligger man bare der på lossepladsen.
- Er der sket noget, Johan? - Nej, slet ikke. Det sværger jeg.
Vi er vel helt ærlige overfor hinanden, ikke?
Man skal sige alt, lige meget hvor pinligt det er.
Ja da. Hvad er klokken på dit ur?
- Kvart over et. - Mit er gået i stå.
Hvad var det, vi talte om? Om ærlighed.
Jeg tror, du taler om ærlighed på det erotiske plan.
Man kan ikke være fortrolige konstant. Det er for trættende.
Ja, det er jo det store spørgsmål.
Ved du godt, at jeg holder meget af dig?
Jeg er så bange for at miste dig.
Jeg siger ikke de søde ord så tit, og jeg ved, det er vigtigt for dig.
Men jeg er ikke så god til det. Jeg skal forsøge at blive bedre.
Du er så sød. Jeg holder virkelig meget af dig.
Det skal jeg prøve at huske.
Men nu er jeg nødt til at gå.
Jeg går mig en tur. Jeg har lovet Karin at købe nye bukser.
- Hun fik et par i sidste uge. - Nej, det var Eva.
Kan de ikke arve hinandens tøj?
Det går ikke an i vore dage, min skat.
- Det bliver rart med en bid brød. - Og at få tøjet af.
At kæmpe sig igennem en lbsen-aften med kun en pølse i maven er strengt.
- Jeg syntes, "Nora" var godt. - Ja, men alt for støvet.
- Det syntes Strindberg også. - Han var bare misundelig.
Der er sket et og andet siden da, -
- men det ville nok ikke være faldet i lbsens smag.
Kvindesagen er et udtømt kapitel. Nu kan kvinderne gøre, som de vil.
- Desværre gider de bare ikke. - Interessant.
Jeg har altid syntes, at kvindesagsforkæmperne var ynkelige.
Især når de forsøger at puste liv i deres medsøstre.
En kedelig, hul, intetsigende masse, der har hjernevasket sig selv.
Vi er kun lige begyndt. Vent og se.
Der bliver ikke noget at se.
I vores administration sidder to midaldrende kvinder i samme lokale.
De er stadig Des og griber enhver chance for at bagtale hinanden.
- Sikke et vægtigt argument. - Et kvindeligt symfoniorkester?
Forestil dig 110 præmenstruelle madammer, -
- der forsøger at spille Rossinis ouverture til "Den tyvagtige skade".
Godt, der ikke var nogen, der hørte dig.
Kvinder er sgu vanvittige.
Forestil dig et rigtigt kadaver af en mand. Fordrukken og pilrådden.
Rundt om resterne af dette svin svæver der en masse kvinder-
- som store hvide fugle.
Han mishandler og ydmyger dem, men det betyder ikke noget.
Det er tindrende øjne, røde kinder og martyrminer i skøn forening.
Der var en idiot til kvindesagsforkæmper, der påstod, -
- at kvinder har været undertrykt så længe, at de har accepteret det.
- Hvor latterligt. - Ja. Skål.
Kvinderne tog den bedste rolle fra starten: martyrrollen.
Og de slipper den aldrig, for nu kan de den udenad.
Og desuden har den givet dem mænds kollektive dårlige samvittighed, -
- der giver dem utrolige fordele, uden at de behøver løfte en finger.
Her er koldt. Har du bestilt olie?
Hvad skal kvinderne i regeringen? Så skal de jo til at tage et ansvar.
Og så kan de ikke længere være i opposition.
Så kan de ikke længere trygt passe børn og lade sig undertrykke.
Ih, hvor er det rørende.
Jeg mødte engang en kvinde, der sagde: "Vi har et særligt anlæg for ømhed."
Jeg lo ikke, for man har vel pli, men jeg ville gerne have spurgt:
"Har I ikke også anlæg for brutalitet, vulgaritet og hensynsløshed?"
Jeg mener ikke, det jeg siger. Op i røven med det hele. Skål.
Kan du huske, da vi fik stuearrest, fordi vi gik med i et optog 1. maj?
Du var mere troende, end jeg var.
Og du beskyldte mig for at forsømme hjemmet.
Det var det år, alt skulle være asiatisk.
Dengang troede vi på menneskelighedens fremtid.
Det er altid rart at have noget at tro på.
Og så var det en stor fornøjelse at irritere vores forældre.
- Du var så galsindet dengang. - Det var din far også.
Du var sød og galsindet. Du var møgtiltrækkende som socialist.
Er jeg ikke møgtiltrækkende længere?
Jo, selvfølgelig. Men man mister jo lidt lysten efter så mange år.
Vi har vel ikke mistet lysten.
Vi har bare så travlt, og om aftnen er vi for trætte.
- Det var ikke nogen bebrejdelse. - Ikke det?
- Vi elsker hinanden på mange måder. - Ikke på den måde. Ikke ret meget.
Vores samliv er blevet fuldt af påskud, forbehold og forbud.
Jeg kan ikke gøre for, jeg ikke synes, det er så spændende længere.
Det må du ikke bebrejde mig.
- Tag det nu ikke så tungt. - Jeg synes, vi har det godt sammen.
Det er ikke så lidenskabeligt mere, men der er dem, der har det værre.
Der er andet i livet end sex.
Hvis du ikke er tilfreds, må du tage dig en elskerinde, -
- der er mere fantasifuld og ophidsende.
- Jeg gør det så godt, jeg kan. - Ja, det er netop det.
Nu har du det der ansigtsudtryk igen. Og det der tonefald.
- Få dog luft for det, du tænker. - Du bliver jo bare vred.
Nej, jeg lytter helt objektivt.
Jeg forstår ikke, hvorfor det skal gøres til et problem.
At dyrke sex er bare noget, man gør. Det bør ikke overskygge alt andet.
Jeg tror, det er din mors skyld.
- Hvor er det dog overfladisk sagt. - Bliv nu ikke så vred, Marianne.
Du mener, det er min skyld, at det ikke er sjovt længere.
- Du sagde, du gør, hvad du kan. - Det gør jeg faktisk også.
- Lyder det ikke lidt usandsynligt? - Tror du, jeg sidder og lyver?
- Nej, for helvede. - Så forstår jeg dig ikke.
Skal vi ikke droppe det og gå i seng? Klokken er mange.
Det er typisk dig. Du starter en stor diskussion, -
- og når jeg er blevet gal i skralden, så går du i seng.
Du har et tårnhøjt ambitionsniveau. Det har vi snakket om så tit.
Men kan vores stakkels seksualliv da ikke få fred for dine ambitioner?
Hvorfor vil du altid skændes om det her?
Du bebrejder mig, at jeg ikke byder mig til, og at jeg anstrenger mig.
- Jeg har dummet mig. - Ja, det har du virkelig.
Kan du ikke være sød i stedet?
Vær nu ikke ked af det. Det var dumt af mig at bringe det på bane.
Man kan også tale for meget om den slags ting.
Godt nok skal man tale med hinanden om alting, men ikke i det her tilfælde.
Det har du nok ret i.
- Visse ting skal leve i det dunkle. - Tror du det?
Det er jeg overbevist om. Vi sårer hinanden unødigt på den her måde.
Og tornene stikker stadig, når vi så havner i sengen.
Det er sgu som at ligge på en sømmadras.
- Hvad griner du ad? - Sømmadrassen.
- Ja, grin du bare. - Skal vi ikke gå i seng nu?
Indrøm, at du har været dum og taktløs.
Det må du meget undskylde.
Synes du, jeg giver dig for lidt ømhed?
Ømhed tager tid.
- Du får altså for lidt. - Vi får for lidt. Og giver for lidt.
Det er derfor, vi skal tage ud at rejse til sommer.
Jeg synes ikke, at ømhed skal være en ferieforteelse.
- Du er sød, selvom du er en idiot. - Så er det godt, jeg er gift med dig.
Du har dine store øjeblikke, men resten er uendelig middelmådigt.
I vores alder mister man 10.000 hjerneceller om dagen.
Du må miste mindst en million, så dum som du er.
Du er forfærdeligt sød, selvom du er noget af et brokkehoved.
Jeg sover også næsten allerede.
- Jeg går lige ind og ser til børnene. - Ja, jeg sover også næsten allerede.
- Skal du ikke stille uret? - Det er det, jeg er ved.
Du må gerne elske med mig nu, hvis du vil.
Tak for tilbuddet, men jeg er alt for træt.
I har nu set andet afsnit af "Scener fra et ægteskab".
Det hedder "Kunsten at feje ting ind undergulvtæppet."
Og mens I ser på de smukke billeder, skal jeg fortælle om filmholdet.
Liv Ullman, Erland Josephson og Gunnel Lindblom spillede skuespil.
Sven Nykvist og hans assistent Lasse Karlsson har filmet.
Kostumer: Inger Pehrsson. Rekvisitter: Gunilla Hagberg.
Sminke: Cecilia Drott.
Lydarbejdet stod Owe Svensson og hans assistent Arne Karlsson for.
Redigering: Siv Lundgren. Script: Ulla Stattin.
Desuden bidrog: Anders Bergqvist, Stefan Gustafsson, -
- Lars Hagberg, Adolf Karlström, Kent Nyström, Bo-Erik Olsson-
- og Siri Werkelin.
Lars-Owe Carlberg var producer, og laboratoriet var Film Teknik.
Nils Melander stod for lyssætningen. Der blev brugt Eastman Color-film.
Det hele er produceret af Cinematograph på Fårö. Året er 1973.